Szívja be a szelet, Mrs. Donnelly!
- A port nyelem! - A hajába tép a szél!
Húzza fel az átkozott tetőt, Sonny!
Meg se hallom a negativitását!
Ez a 66-os út, madam, és mi itt minden bizonnyal beindulunk!
SAN DIEGO, KALIFORNIA ÁLLAM
Chet vagyok, és örömmel átveszem az autót.
Örülünk, hogy örömmel átveszi, barátom.
Kérem, mondja, hogy vár odabent egy csésze tea és egy keksz.
Csodás az akcentusa. Ön ausztrál?
A sors hangja, madam,
szirénénekével szólít minket, s nekünk követnünk kell őt!
Ez a mi nagy pillanatunk!
Ha nem most, mikor? Ha nem mi, kicsoda?
Később. Valaki más.
Hintőporos a kezem, így a kézfogásom erős és száraz lesz.
Ruházatom borotvaélen táncol a kényelmes és a laza-elegáns között.
- Sonny... - Igen? - Majd én beszélek.
Mr. Burley,
bár jól tudom,
várnom kellene, míg véleményt nem mond a javaslatunkról,
megszólalásomat ne modortalanságnak tekintse, hanem bizonyítéknak arra,
hogy mélységes öröm számunkra a lehetőség találkozhatni önnel
és becses cégével.
Hadd szögezzem le itt és most...
Jól van, elég volt.
Abban maradtunk a kollegámmal, hogy ő fog beszélni, s igen helyesen,
mert a nyelvezete, bár csípős, igen gazdaságos és magvas.
Ez nekem nem felel meg. Ide hallgasson, fiam!
A tea olyan növény, amit kiszárítottak.
Úgy lehet életre kelteni, hogy leöntjük
forrásban lévő vízzel.
Forrásban lévő vízzel. Ebben a országban mindenütt
odalöknek az ember elé egy csésze langyos löttyöt,
ami mellett ott hever a tasakos tea,
amit aztán nevetséges módon nekem kell belemártanom
a pisimeleg lébe,
majd várhatom, hogy az némileg elszíneződjék.
És nekem, az én koromban nincs időm ilyesmire.
Erről beszélek.
Hozzon forrásban lévő vizet!
Kérem, Mrs. Donnelly, áruljon el többet a vállalkozásukról.
Körülbelül 8 hónapja szabályszerűen működünk.
A fejlesztés 2. fázisa többé-kevésbé befejeződött.
Miként az élet és a teknősbéka, mi is elég lassan haladunk előre,
- Mrs. Greenslade! - Jelen!
de tudjuk: csak az nyer, aki mer.
- Mr. Ainslie! - Jelen!
- Vannak alkalmi vendégek is, - Mrs. Donnelly! - Jelen!
de a kemény magot a régi törzsvendégek alkotják.
- Mrs. Hardcastle! - Jelen!
- Mr. Norman Cousins és Miss Carol Parr! - Vagyunk!
Havonta kontrollra járunk a helyi kórházba,
és Sonny reggelente névsorolvasást tart.
Ez remek módja a megbizonyosodásnak, hogy senki nem halt meg éjjel.
Vendégeink zöme nem tétlenül tölti napjait Indiában, hanem dolgozik.
- Ezek szépek. - Azért kerül darabja 10 000 rúpiába.
Kell ez? Muszáj ezt mindennap eljátszanunk?
Ez a szokás, madam. Meg kell adnunk a módját.
Hát, jó. Nos, mindketten tudjuk, hogy az igazi, finom pasminához
legalább 3 hegyi kecske egyévi szőre kell,
így maga és mindenki más is ezen a piacon kevert fonalat használ.
Azért járok magához, mert míg Bharat gyapjút ad a kecskeszőrhöz,
Mohan pedig nyúlszőrt kever hozzá,
maga legalább jóféle selyemmel dolgozik.
Adok 5000-et 4 darabért.
- Rendben. - Köszönöm.
Viszlát holnap, Hari!
Viszlát holnap, Miss Evelyn. És köszönöm a tiszteletét!
Két vendégünk a külföldiek helyi klubjában teszi hasznossá magát.
A klub anyagi helyzete egyébként kissé zilált.
Norman!
Tudom, hogy csökken a tagok száma, és nehéz idők járnak,
de tényleg muszáj vizezni a bort?
Micsoda?! Magam húztam ki a dugót!
Lebuktunk. Próbáljuk meg a vörössel.
Van, aki olyan munkát végez, amihez sose értett.
Az egyik királynőt úgy szerette az elefántja,
hogy mikor meghalt, az elefánt 3 napig állt a sírjánál,
majd belehalt a gyászba.
Bár mindenkit szeretne így valaki! Talán nem épp egy elefánt.
És most sem ért hozzá.
- Ez mikor épült? - Hogy? - Melyik időszakban épült ez? - Melyik...
...időszakban?
- A 17. században. - A 17. században.
- Biztos? - Egészen biztos. - Pillanat, talán 18. század.
Csodálják meg a faragott...
Csodálják meg ezeket a gyönyörű faragott oszlopokat,
amelyeket tipikus rádzsasztáni motívumok...
amelyeket tipikus rádzsasztáni motívumok díszítenek.
Tipikus motívumok, amelyek...
És... láthatják, hogy...
Napestig beszélhetnék,
de a lényeg az, hogy a fiú kitalált valamit.
Tudom, tudom... De a dolog működik.
A sikerünk bizonyítéka éppen a problémánk.
A Marigold Hotel teltházzal üzemel.
Senki nem adja vissza a kulcsot. Csak amikor beadja a kulcsot.
Terjeszkednünk kell hát.
- Ki is néztünk egy épületet. - Az Osztályon Felüli Hotelt.
Ha adnak rá pénzt, megvesszük.
És mi leszünk az Örökzöld franchise legtávolabbi létesítménye.
Egyszer majd szállodalánc leszünk, mely túlnyúlik India határain is,
és olyanokat szolgál ki,
mint ez a nagyszerű hölgy,
kinek az arca a világ térképe, s kinek az elméje, ha meggyengült is,
az univerzum megannyi titkát rejti.
Ki azt mondta, mikor a Luxus Egzotikus Marigold Hotelbe indult,
mint még sokan fognak:
"Miért haljak meg itt,
ha meghalhatok ott is?"
Ha megengedik, az Örökzöldnek más a koncepciója.
Hiszünk abban,
hogy a leveleknek nem kell lehullaniuk.
Hogy ezek az évek, az érett évek
lehetőséget kínálnak sok mindenre: utazásra, tanulásra,
az addigitól különböző munkákra.
Egyszóval, lehetőséget adnak rá, hogy éljünk.
És annak az életnek az értékét továbbadjuk másoknak.
Felteszem, egyetért ezzel, Mrs. Donnelly.
Hiszen itt vagyok, nem?
Más cégekkel is tárgyalnak?
Először önökhöz fordultunk.
- Vannak konkurenseink. - Szerintünk nincsenek.
- Mondtad a névsorolvasást is? - Nagykanállal falták a hírt.
Ez óriási, Sonny! Mikor írják meg csekket?
Hoppá.
A teljes győzelemig le kell küzdenünk még egy akadályt.
Mr. Burley a közeljövőben
elküld egy értékelőt hozzánk a hotelbe.
Inkognitóban. Hogy ellenőrizzen minket.
Jöhet bármikor. Most beszélhetnénk az esküvőről is?
Csütörtökön eljegyzés és táncpróbánk lesz
4-kor a Viceroy Clubban. Amiről izgalmas híreim vannak!
Hadd ültessek el egyetlen szót a fejedben, Szunájna.
"Szökés". Megszökünk.
El tudod képzelni, milyen romantikus lenne...
Menj már innen! Fontos dolgokról beszélünk!
Hahó! Ki van ott, szerelmem?
Sonny öcsi! Milyen Amerika?
Kusál?
- Nem tudtam, hogy Dzsajpúrban vagy. - Megjöttem.
És közben milyen gyönyörű lett a barátnőd!
Ő nem a barátnőm, hanem a menyasszonyom.
Ez a nagy hír. Kus és a tesóm koreografálják a táncunkat.
- Neked ő Kus? - Ezt figyeld!
Csak az esküvő miatt jöttél haza, Kusál?
Aztán megint elmész?
Rögtön utána, azonnal, jó hosszú időre?
- Vállalkozásba kezdtem itt. Ha a bolt beindul, maradok. - Szép, nem?
Mrs. Donnelly? Most rögtön?
Most azonnal menjek? Sajnos mennem kell.
- Nézd, de jó! Ezt figyeld! - A medencéből hív engem.
Jól van, sziasztok! Sziasztok!
Csak néznek rám,
azt a bölcsességet és tudást várva, ami belőlem hiányzik.
Hány csoportot vitt már erre a sétára?
- 63-at. - És még mindig nem emlékszik egyetlen szóra se?
Tudja, előbb a térd, aztán az agy.
- Le kellene teremtenie az asszisztensét. - Le fogom.
Ha nem segít, fizessen neki többet.
Köszönöm.
- Jó éjt! - Arra gondoltam, hogy ihatnánk egy kávét.
- Vagy csájt, ha már itt vagyunk. - Sajnos nincs itthon kávém.
- Csájnak valót se tartok itthon. - Hát persze, miért is tartana?
Rendben. Semmi baj. Szép álmokat!
- Magának is. - Köszönöm. - Jó éjt! - Jó éjt!
Hirtelen megéreztem, hogy van ott valaki.
Megfordultam, hogy megnézzem, ki kopogtatta meg a vállamat.
Hát a nyavalyás canterburyi érsek volt!
Azért vicces, mert igaz!
Hát igen, de sajnos egyik sem áll meg.
- Maga nem jön még, Norman? - Nem, sajnos nekem még
maradnom kell, hogy összeszámoljam a sovány bevételt, Susan.
Vagy esetleg segítsek kegyednek taxit fogni?
Nem kell, gyalog megyek. Nagyon közel lakom.
Nos... ez remek.
Igen, az. Látogasson meg egyszer!
- Ma este? - Sir Norman? - Tessék, mit akar?
Miss Carol van a vonalban. Kérdezteti, mikorra várhatja önt.
Hát akkor, majd máskor.
Hogyne, hogyne.
Nos... jó éjt!
Tudja, az van meg itt, ami eddig nem volt meg soha sehol:
a lehetőség.
Odahaza Angliában sok-sok éven át
kínálgattam a portékámat, de egyetlen egy nő se kért belőle.
Itt meg jó kis munkám van,
a zsebem se teljesen üres.
És lám, vonzom a nőket, mint a mágnes.
Hát igen, de nem szerezhetek gyönyörűséget magamnak és nekik,
mert van már egy nő,
aki őszinte rajongásom tárgya.
Mégis eljátszom a gondolattal:
mi volna, ha ő nem lenne?
Úgy értem, ha újra egyedül lennék.
Milyen kimondhatatlan szabadság volna is az!
Persze rettenetesen hiányozna.
De rém jól elszórakoznék!
Hoppá!
Vigyázzon ezzel! Nagy bajt is okozhat.
Ne féljen, főnök! Rám bízhatja a dolgot.
KELETI NYUGALOM - A MÁSODIK MARIGOLD HOTEL
Ha bejárja a szobát, máris okosabb, mint az, aki csak üldögél.
AZ ELJEGYZÉS
Új ötletekkel tértünk haza, s felvilágosultabban
a világ s az emberiség dolgairól.
- Bedagadt a bokám a repüléstől. - Szunájna! - Sonny!
- Velem ne is törődjön. Elállok itt a bokámon. - Maga is úgy hiányzott!
Ugyan, nem voltunk el olyan soká. Mit keres itt? Ki van a recepción?
- Megjött Sonny anyja. - Utazzunk vissza!
- Amúgy minden rendben? Az új étlapok? - Nagyon szépek.
- Megjöttek az esküvői sátrak! - Lássuk őket!
- Vikram kint vár a minibusszal? - Nem vele jöttem. Elhoztak. - Ki?
Nahát, Sonny! Mindened megnőtt, csak az elálló füled nem!
Mennyire hiányzott az a kedveskedő humorod, Kusál!
- Mrs. Donnelly, ő Kusál, a bátyám legjobb barátja. - Ne mutasd be.
- Ért a lufi-bokához? - A kocsiban van grapefruitolaj, az csodát tesz.
- Máris kedvelem. - Maga senkit se kedvel...
- Viszem ezeket, látom, nehezek. - Bírom a nehezet. - Köszönöm.
Mehetünk?
Hogy kerül grapefruitolaj a kocsijába?
- Elnézést kérek. Késtem? - Percre pontosan jött.
Rendelt már? A csila palacsintát nem szabad kihagyni.
Biztosan kíváncsi, miért kértem ezt a találkozót.
- Hogy közölje: nincs már szükség a munkámra. - Miből gondolja?
Nagy élvezettel vásároltam szöveteket magának.
Ingyen is csináltam volna.
De ez csak próba volt a kereslet felmérésére.
És 3 hónap után vagy komolyan belevágunk, vagy abbahagyjuk.
- Hát, komolyan belevágunk. - Ennek nagyon örülök.
- Tudassa az illetékessel, hogy ha segíthetek csekély... - Evelyn,
alkalmazni akarjuk magát. Magával akarunk komolyan belevágni.
Vannak kapcsolatai, van ízlése, lealkudja a lábat a szamárról.
Magára bíznánk a beszerzést az egész országra kiterjedően.
- 79 éves vagyok. - Az minket nem zavar, ha magát se.
Persze, lesz egy csapat, amit maga fog vezetni.
- Utaznia kell majd. - Jó napot!
Épp erre jöttem motorral, és megláttam magukat.
Úgy jöttem motorral, hogy toltam, ugyanis megint bedöglött.
- Csatlakozhatom? - Hogyne, parancsoljon.
Remélem, csilát rendeltek. Aki nem kóstolta, nem is élt.
- Douglas vagyok. - Jodi. - A cégtől jött, aminek dolgozom.
- Mesélt már róla. Csupa jót. - A rokonszenv kölcsönös.
Épp megkértem, hogy dolgozzon nekünk hivatalosan.
Valóban?
Gratulálok.
- Sokat kellene utazni. - Nyilván, és azt imádni fogja.
Még nem mondott igent.
De azt fog mondani. Természetesen.
Miért is ne?
Ezúttal a dugattyúval van probléma,
ami az úgynevezett besülés állapotába került.
Szerencsére Cyrilnek a szervizben
van egy dugattyúcsapszeg- eltávolító nevű szerszáma,
amivel elkerülhető, hogy a hajtórúdcsapágyak
vagy, ments Isten, maga a hajtórúd megsérüljön.
Ezeket a szavakat maga találta ki.
Kikérte volna a véleményemet?
- Tessék? - Ha nem toppanok be éppen akkor,
megbeszélte volna velem, mielőtt igent mond?
Persze, este megkérdeztem volna, mit gondol.
- Köszönöm. - És mit gondol? - Hogy csodásan fogja csinálni.
Jó napot, Ainslie!
- Maguknak is. - Nem motorozik, Douglas?
Besült a dugattyúja.
De szerencsére a dugattyúcsapszeg- eltávolító segít a bajban.
- Épp megyünk enni egy palacsintát. - Helyes. - Nem csatlakoznak...
- Jézusom! Jól van? - Igen, jól.
- Köszönöm. - Igazán semmiség. - Elromolhatott a kormánya.
Úgy jött, mintha megcélozta volna.
- Halálra is gázolhatja egy ilyen az embert. - Uramisten!
Bár rá tudnám venni, hogy maradjon!
Mindig maradjon vágy holnapra is, Nimis.
A Luxus Egzotikus Marigoldba, madam?
Előbb még megállunk valahol, ha lehet. Viszlát, Nimis!
- Felség. - Üdvözlöm.
Ebben a kézben lágy gyurma vagyok.
Ha tetszik, húzzon rá gyűrűt!
Megvárna? De nem tudom, meddig maradok.
Óhaja parancs.
- Várni fog. - De ön is tud-e? - Nehéz lesz.
Bontsatok pezsgőt! Zengjenek a kürtök!
Hazatértek a víg vadászok, és kövér a bárány, amit levágtunk!
- Hogy tetszett Amerika? - Csábítóbbá tette a halált.
A kekszeik viszonylag jók, de nem teasütemények.
Várjon!
Ez az édesanyjáé.
Ezt az apjának hoztam.
- Szervusz! - Mámidzsi. - Gyere!
- Épp új vendéget fogadok. - Megijednek tőled. - Átveszem.
Biztos miatta mennek jól a dolgok.
Csapatban csinálom, úgy épül az álom, mámidzsi.
Szapna unokatestvérednek.
A kis Randzsánnak.
- Köszönjük. - Van még.
Reggeli a teraszon 7 és 10 óra között.
- Névsorolvasás 9-kor. - Névsorolvasás?
Hogy ha valaki elhagyott minket az éjjel, ne heverjen felfedezetlenül.
Bár kegyed, hölgyem, a változókor, nem a végelgyengülés előtt áll.
Töltse ki!
Hahó!
Tessék.
- Jó napot! - Jó napot!
- Ez a Marigold Hotel? - Foglalt szobát?
- Inkább üreset kérek. - Úgy értem... - Tudom, hogy érti.
- Nem foglaltam szobát. - Máskor tervezzen előre.
Most viszik az utolsó szobát.
Büszke örömmel ajánlom fel a 6-os szobát, koronánk legszebb ékkövét.
- Az étteremre néz. - Eldugottabb szobára gondoltam volna.
Újabb új vendég! Lemmingekként tódulnak a szakadék felé,
- ami az Egzotikus Marigold Hotel. - Sajnálom, tele vagyunk.
Nagy kár.
Ki nem győz felkészülni, nem is készülhet győzni. Sajnálom, öregem.
Jöjjön, Miss Beech, palotája várja!
Láthattam a reptéren, ugye? Maga jött egyetlen bőrönddel.
Guy vagyok. Guy Chambers.
Lavinia Beech.
- Szabad még egyszer a nevét? - Guy Chambers.
Mr. Chambers, bocsássa meg üdvözlésem felületességét.
Szunil Indrádzsit Kapur vagyok, tulajdonosa e nagyszerű
- és jövedelmező hotelnek. - Örvendek.
Rendelkezésére áll legfényűzőbb szobánk.
- Igen? - Személyesen kísérem oda önt.
- Meg se nézik az útlevelem? - Tudom, ki ön, uram.
- Tudom, ki ő. Miss Beech a 19-est kapja. - De az még nem készült el.
Mit tud egy szőnyeg, amit egy jó papucs ne tudna?
- Az jobb lenne, amit... - Menet közben mondja el.
- Nem számít, melyik szobát kapom. - De nekem számít, mélységesen.
- Sonny! Légy szíves. - Egy perc, drágám. E fontos úrral foglalkozom.
Most!
Egy pillanat.
Mi ütött beléd? Hogy lehetsz ilyen modortalan?
Nagyobb hal sül itt, Szunájna.
- Mr. Burley küldeni akart valakit megnézni a hotelt. - Igen, tudom.
Azt mondta, egy pasas, egy "guy" jön. Egy "guy"!
Érted? Így figyelmeztetett.
- Ez nem bizonyíték. - Megérzés, Szunájna!
A megérzés az elme orra. És nekem nagy orrom van.
Jól megy az elálló fülemhez.
Ez nem rossz.
- Tényleg nem rossz. - Elégedett? - Látott már engem elégedettnek?
- Üdv, Mrs. Donnelly! - Üdv, Mrs. Greenslade!
- Úgy halljuk, van ok a derűlátásra. - Ügyes volt a fiú.
- Amerikához mit szólt? - Keveset vártam, csalódottan tértem vissza.
- Ennyi idősen az is csoda, hogy kibírta. - Lám, maga is bírja még.
Kitart a rossz térde. Mikor megy kontrollra?
- Egy hete voltam. És maga? - Holnap. Lássuk, mi esik le rólam.
- Jó estét mindenkinek! - Üdv, Mrs. Hardcastle. - Jó estét!
- Szép napjuk volt? - Csodás. Minden percét együtt töltöttük.
Fullasztó. Minden percben együtt voltunk. Még a vécére is elkísért.
Társaság, bemutatom Lavinia Beech-et.
- Maga kissé fiatal. - Anyám miatt jöttem.
Bár ürügy nélkül se bűn megszökni a 6 heti meleg eső elől,
amiből az angol nyár áll.
Ő hosszabb ideig kívánna maradni. Én az előőrs vagyok.
Biztosan éhes. Jöjjön, kérem!
- Ne oda, drágám! Az a díszasztal, és már le van foglalva. - Kinek?
- Uram, könyörülj méhemen! - Hölgyek, urak!
Hölgyeim és uraim, bemutatom a nagyszerű Guy Chamberst!
Ki oly szívesen látott, mint amilyen illatos.
- Üdv! - Üdv! - Üdv mindenkinek.
Holnap, ha megengedi, megmutatom önnek a fenséges Rózsaszín Várost.
De most olyan ételt hozok, ami az ön finom ízlelőbimbóit is felcsigázza.
Jó mélyre sikerült nyalnia. Aranyérrel nem találkozott?
- Ő az. - Ki?
Az ellenőr. Aki eldönti, hogy franchise leszünk-e, vagy franc se.
Honnan tudja, hogy ő az?
- Orrontom, Mrs. Donnelly. - Vagy úgy. Szóval rémeket lát.
Valójában azért jöttem, hogy írjak egy könyvet. Egy regényt.
Micsoda véletlen! Épp regényeket szoktam olvasni.
- Ezelőtt is írt már? - Nem. Ez lesz az első könyvem.
Ez számomra mostanáig csak álom volt.
- Egyéb álom, amit teljesíthetnék? - Na, és miről fog szólni?
Igazából az öregedésről. És mindenről, ami azzal jár.
Az üresség, a veszteség érzésével. Azzal, hogy egyre szűkülnek a...
Ha így van, a legjobb helyre jött.
Igen, igen. Figyeljen ide! Skorpiók borítják.
Hány olyan tuk-tuk van, amit skorpiók díszítenek?
És a sofőrje konkrétan életveszélyes!
- Persze, hogy nem tudom a nevét, de félszemű. - Hát, itt vagy!
Jézusom... Ide figyeljen! Nem kellenek kifogások! Csinálják meg!
A klubbal beszéltem. Áramkimaradás volt,
és ez az esti partira hozott étel egy részét kicsit megviselte.
Megoldod, drágám.
- Gond van a partival? - Nem, nincs semmi gond, kedvesem.
Carol! Carol! Te meg hova mész?
Az utazási irodába, ahol dolgozom.
- Elkísérlek. - Szükségtelen. Viszlát később!
- Mrs. Hardcastle, gond van a partival? - Csak azt ne!
Évek óta az első nagy rendezvény.
- Áramkimaradás volt. - Norman!
- Douglas! - Üdv!
- Nem volt ott reggel. Azt hittük, meghalt. - Korán eljöttem Cyrilhez.
Meg kell lennie az esküvőre, hisz lenne az a...
motoros dolog. Amúgy nem a dugattyú volt.
A porlasztóval van valami gond. Ezért aztán... De nem érdekli, igaz?
- Érdekel, ami magának fontos. - És mégis eljött ide.
Várjon... Néhány nap múlva Mumbaiba utazom.
- Tudom, Laura konferenciájára. - Nem tart velem? - Hát...
Megismerkedne a lányommal.
Hát, igen...
- De most nem utazhatom el. - Buta ötlet volt. - Az új munka miatt.
Nekem is maradnom kéne. Csoportok várnak, a motor sincs még kész.
- Szívesen találkoznék vele. - Lesz még alkalom.
- Ott lesz este? - Hol? - Az eljegyzésen.
- Persze, a világért se hagynám ki. - Csodás. Viszlát! - Viszlát!
Vegye el a lányt!
Szeretném.
Hol az új vendég?
- Melyik? - Az amerikai. Nem láttam a reggelinél.
Jó reggelt!
A betévedő, aki a legjobb szobát kapja.
- Bántott is a dolog. - Annyira nem, hogy elcserélje.
Cseréltem vele. Még tegnap este, vacsora után.
- És milyen az új szoba? - Spártai. Épp megfelel.
A tulajnak nem kell tudnia erről.
Nincs túl sok sütnivalója.
- Ő a fiam. - Mámidzsi!
Igazán kiváló fiatalember! Büszke lehet rá.
- Ne beszélgess a vendégekkel! - Mr. Chambers csak elmondta,
mennyire jól érzi magát nálunk.
Ez örömmel tölt el, de nem lep meg. Komolyan kérlek, ne beszélgess.
Remélem, látom még.
Menj!
És most, jó uram, induljunk utunkra!
Beszállunk Vikram minibuszába, és belekóstolunk városunk gyönyöreibe!
Magukkal tarthatok? Másként egyedül vágnék neki a városnak.
A tökéletes úrral kettesben terveztük tölteni a napot.
- Bocsánat... - Hogyne jöhetne velünk! - Hogyne jöhetne!
Rémesen nehéz!
Minden reggel a körforgalomhoz hajtatok, ahol döntést kell hoznom:
vagy balra indulok, Nimishez,
vagy jobbra, Abiláshoz.
Mindkettő szerelmes belém. Biztos, hogy hamarosan megkérik a kezem.
Csak mert magára nézek,
ne higgye, hogy érdeklődöm, vagy akár csak odafigyelek.
- Az a baj, hogy nem tudom, melyiknek mondjak igent. - Hát...
Nem, hidegen hagy.
Mrs. Donnelly?
Most kezdődik a tánc.
...aki nevet adott nekünk, és megvédett minket 6 nemes kapujával.
Életünk tereit nagylelkűen mért és kellemdús körutakkal hintette be.
Teljesítményét pedig megkoronázta a fenséggel, melynek neve Hava Mahal.
A Szelek Palotája.
- Ez a palota? - Ez az Osztályon Felüli Hotel.
Jól játszik, barátom.
A szeme sem rebben, s kártyáit nemes mellkasához szorítva tartja.
Sejtelmem sincs, hogy miről beszél. Mit keresünk itt?
Nézzünk körül, és meglátja.
Kérem, jöjjenek!
Jöjjenek!
Nyilván hajlott a huncutságra, aki nevet adott az épületnek.
Ha "Osztályon Felüli Lehet"-nek nevezte volna el,
- egyet kellene értenünk vele. - Sonny!
- Az anyjáról szeretnék érdeklődni. - Őszintén kérem a bocsánatát.
Ide tervezünk majdan egy felvonót beépíteni.
Az idősek érjék el könnyen a felső szinteket, mielőtt felemelkednek
nagyon magasra. És csak egy ugrás a kórház!
Gyorsan elérhető gyalog és hordágyon egyaránt.
- Hát az apja? Ő hol van? - Szent vízre szóratott.
- Sajnálom. - Meglelte végre a békét, amit anyám mellett sosem.
Miért kérdezi?
Nem is tudom... Megrázott, mint az áram.
- Ki? - Tessék?
- Ki rázta meg? - Az anyja.
- Az anyám? - Igen, ő. - Bocsánat, hogy közbeszólok...
- Az anyám? - Az anyja. - A magáé ez az épület?
Igen, ez a legújabb adalék, mely rügyező birodalmunk keblére került.
Nekem ez újdonság.
Kusál?
Minek köszönhetjük ezt a... pechet?
Vicces fiú.
- Kusál Kadania. - Guy Chambers. - Lavinia Beech.
- Örülök. - Mit keresel itt, Kusál?
- És minek a sisak? - Mit szólnak? Tetszik önöknek a ház?
Úgy gondolom, mindenképp ígéretes. Nagyon is.
- Sonny okos, hogy megvette. - Nem vette meg.
Te beszélsz? Honnan tudnád te?
Én vettem meg. Tegnap.
- Ez nem neked való. drágám. - Bocsásson meg neki, madam.
Üdvözlöm! Nem is tudom a nevét.
- Babul vagyok, madam. - Ő a kislánya?
Az unokahúgom, Aina.
Balesete volt, és most fizioterápiára kell járnia.
- Maga elhozza és megvárja? - Az idő a legnagyobb ajándék.
Szárított banánt?
- Mehetünk? - Minden rendben?
- Persze, minden rendben. Ki ez? - Viszlát!
- A sofőröm, Babul. - Ő tudhat egyet s mást.
Mondd, hogy az öregeknek is lesz mire táncolniuk.
Mi is tudunk ám rázni.
- Ne féljetek, Aruva profi. - Mikor jön a táncotok Szunájnával?
- Attól függ, Sonny jön-e egyáltalán próbálni. - Megjött.
- Sonny! - Kedves rokonok!
- Jay. - Késtél! - Örülök neked. Fénysugár vagy egy sötét napon.
- Sonny fiú... - Ne szólíts így! A te Kus barátod
kiforgatott jogos tulajdonunkból.
- Mit beszélsz? - Kus itt van? - Nem tudtam. - És mi baj?
- Elhappolta a kinézett szállodát. - Lefoglaltad? - Még nincs rá pénz.
- Akkor mi a gond? - Tudta, hogy mi már kinéztük!
- Az épület már egy éve eladó. Szóltam a befektetőmnek. - Apádnak.
Azt mondta, lekötjük, mielőtt felmegy az ár.
Csak meg ne fulladj az ezüstkanáltól a szádban!
- Kérdezd meg, tudta-e! - Tudtad, Kus?
- Megvettem volna, ha tudom? - Villás nyelvű hazug!
- Hogy lehetsz ilyen?! - Eljegyzés lesz, táncot kell próbálnunk.
- Tudok táncolni. - Akkor is kell próba!
Ezért vagyok itt.
Nos?
Fess a vendéglátó.
- Hogy? - Nagyon elegáns.
Fontos este ez a mai.
Szerencsés véget ér itt egy némiképp rázós utazás.
Igazából az a fontos, nem?
Minden kapcsolatban: az utazás.
Nem elég egyhelyben állni. Kell, hogy legyen...
haladás, mozgás valami felé.
Mert az rettenetesen idegesítő, hogy őrjítően boldogok lehetnénk.
És nem kockáztatunk, bár oly közel van, hogy ha kinyújtanánk a kezünket,
elérnénk.
Az a nagyszerű és a szörnyű az életben,
hogy olyan iszonyatosan sok benne a nyavalyás
lehetőség.
Ami persze csupa bolond dolog, és én zöldségeket beszélek.
- Maga meséljen, Norman! Mi a mai fejfájása? - Nekem?
Bérgyilkost küldtem a barátnőmre.
Lesz néhány kemény tárgyalása a gyárosokkal.
És egy változás: az első úti célja nem Delhi lesz, hanem Mumbai.
Ehhez hozzá kell szoknia.
Rengeteg családi programot fújhattam volna le,
ha lenne családom.
- Elviszi magával Douglast? - Nem tudom. Nem is gondoltam rá.
- Mióta vannak együtt? - Nem vagyunk.
Bocsánat, azt hittem.
Nem, tudja, nem vagyunk "nem együtt" se.
Nagyon elkésem a partiról.
A két udvarló egy helyen...
- Elég izgalmas helyzet. - Akkor miért bujkál?
Nekem egy udvarlóm is már elég rég volt, nemhogy kettő.
Aszályos időket élek.
Nem folyik a víz, amíg nem nyitja ki a csapot. Válasszon ma valakit!
Mrs. Donnelly, bocsásson meg, hogy nem kísértem el a kórházba,
- de terjeszkedésünk blokádba ütközött. - Milyen blokádba?
Jó estét!
Istenem, hogy maga milyen gyönyörű!
- Sonny, vidd oda édesanyádat a szüleimhez. - Pillanat.
- A díszvendég! - Mi vagyunk a díszvendégek! - Gratulálok.
Csodálatos estély. Gondoltam, felkérném az édesanyját egy táncra.
- Kinek az anyját? - A tiedet. - Igazán?
Nagyon elegáns ma este, Norman.
Mondja, nem látta véletlenül Carolt?
Tessék.
Köszönöm. Nehezemre esik nem a nadrágomba törölni a kezem.
- Észrevettem. - Jean mindig azt mondta, így akarom bosszantani,
pedig őt azzal lehetett, ha rosszul hajtotta össze az ember a térképet.
- Jókedve van. - Jött egy SMS Laurától.
Azaz 5 jött, de csak egyet tudtam elolvasni. Utálatos ez a vacak.
- Az írja, idejön. - Hát nem Mumbaiba megy?
Ideugrik megnézni az ősét a természetes élőhelyén.
- Ez csodás. - Így végre megismerkedhetnek.
Laura megbizonyosodhat róla, hogy minden igaz, amit magáról meséltem.
Hallom, táncolni fog.
Találkoztunk korábban. Lavinia vagyok.
Lavinia. Persze.
Biztos fiatalnak tart ahhoz, hogy a Marigoldban lakjam.
Vagy zseniális plasztikai sebésze van.
Engem... nagyon érdekel az új szállodája.
Jöjjön el máskor is.
Talán elmegyek. Vagy talán nem.
Elmegyek.
Mámidzsi, Guy Chambers téged választott. Rejtély, hogy miért,
de ha int, odamész hozzá, és bedobod magad a táncparketten.
- Nem teszem meg. - De miért? Hisz olyan jóképű,
hogy talán még engem is szexuális kisiklásba csalna!
A kezében vannak reményeink romjai, hát kérlek, áldozd fel magad!
Futtatnád a saját anyád?
Szó sincs róla! Dehogy! Vagyis hát, igen.
Madge! Sehol sem találom Carolt!
- Csókolj meg, gyorsan! - Mi? - Vágyol rá.
Nem vágyom rá. Vagyis hát nem bánnám...
Bocsáss meg, Norman, de nem lehetek a tied. Én mást szeretek.
- Van ez így. - Összetöröm a szíved, tudom.
- Túlélem. - Bocsáss meg!
Nos... nem látta valamelyikük Carolt?
Komolyan azt hittem, hogy ez segít.
Azt hittem, együtt látva őket tudni fogom, melyik kedvesebb nekem,
melyik révet választanám a viharban.
De kiderült, hogy nem tudom.
Van, hogy győzünk, van, hogy tanulunk.
Nem tudom, miért, de kurtán visszautasítottam a meghívását,
hogy menjek vele Mumbaiba.
Erre kiderült, hogy amúgy is oda kell utaznom.
Az a helyzet, hogy egyszerre lennénk ott.
És nem tudom, hogy örülök-e vagy rettegek.
Néha az az érzésem, hogy a különbség aközött,
amit akarunk és amitől félünk,
éppen csak hajszálnyi.
Bocsánat, hozzám beszél?
- Szóval oda van a hallása. - A maga gerincével együtt.
- Miért mondok el magának bármit? - Mert öreg és bölcs vagyok.
- 19 nappal öregebb nálam. - Egy darázsnak annyi az egész élete.
Gyerünk!
Nem kell táncolnunk. Csak beszélgessünk.
Kezdjük úgy, hogy elárulja a nevét.
Mrs. Kapur vagyok.
- Ennyit kapok? - Ennyit kap.
Jól van.
64 éves vagyok, egyedülálló,
a feleségem pár éve elhagyott, nem tudom, miért.
Általában kedvesebben bánok az emberekkel, mint az állatokkal.
De azokat se bántom. Szeretem őket. Főleg a kutyákat.
- Mit akar tőlem? - Csak azt, hogy felváltva beszéljünk.
Most épp maga jön.
- Igazából mit akar? - Nem tudom. Nem tudom.
- Én a macskákat szeretem. - Sejtettem.
Vacsorázzon velem!
Bármikor.
Mehetünk holnap este vagy holnapután,
vagy kérek itt egy asztalt, ha úgy akarja.
Miért mondanék igent?
Azt remélem, már igent mondott. Bár még csak magában.
Hölgyeim és uraim, vendégeink,
eljött a perc, amelyre mindnyájan vártak.
Köszöntsék a táncparketten Jayt és Kust!
Abszolút lelombozza őt. Kész katasztrófa ez az este.
Ez a mi esténk, Sonny.
A miénk!
Senki ne rémüljön meg!
- Jól vagy? - Semmi baj, épp csak elment az áram.
- Norman? - Megoldjuk. - Imádkozzon, hogy ne találjam meg.
- Ez hihetetlen. - Norman? - Carol drágám, hol vagy?
- Ez felháborító. - Már vártad, ne tagadd!
- Azt hiszed, én csináltam? - És mást nem is!
- Fontosabb dolgaim voltak! - Mi fontosabb az eljegyzésednél?
A bokádba rúgnék, ha látnám!
Igen, hogy nélkülem táncolhass a te Kusáloddal!
Aki a táncban, ahogy minden másban is... jobb nálam!
- Gondolod? - Igen.
Szunájna, várj!
Elbaltázod, Sonny fiú.
Olyan is volt, hogy a vőlegényt ágyban találták a tanúval.
Még az is jobban sült el, mint ez a mai.
- Igenis befizettem a számlát! - Áramszünet volt, van ilyen.
Csak Madge meg ne tudja.
- Mit ne tudjak meg? - Jézusom!
- Douglas? - Igen?
Holnap jön Laura, ami csodálatos. Alig várom, hogy megismerhessem.
De abszurd módon úgy alakult, hogy nekem most Mumbaiba kell utaznom.
De talán... szóval, arra gondoltam,
hogy mikor eljön a konferenciára, akkor talán...
Nem tudom, hogy meddig leszek ott, de amíg ott vagyok, esetleg...
Szia, apa!
Drágám!
Szervusz, Douglas!
Drágám?
Üdv!
Csodálatosan spontán volt az egész.
- Jó lett volna előre tudni. - Küldtem SMS-eket. - Utálom a mobilt.
Laura előadást tart egy nemzetközi konferencián, igaz, drágám?
Az internetes startupok exponenciális növekedéséről
és ennek hatásáról a... Jó, befejezem.
Mikor mondta, hogy másodmagával repülhet, persze első osztályon,
túl nagy volt a csábítás, hogy meglátogathatom a düledező romokat.
És persze a hotelt is megnézhetem.
Daniel úgyis többször megjegyezte mostanában,
hogy jót tenne nekem a pihenés.
Jellemző rá ez a figyelmesség és gondoskodás.
- Daniel? - Daniel Green. Vidéki ügyvéd.
A barátom. Az ő ötlete volt, hogy személyesen beszéljek veled erről.
Úgy fest, 3 út áll előttünk: hűtlen elhagyás, kibírhatatlan viselkedés,
illetve házasságtörés. Szentségtelen egy háromság.
- Választhatsz. - Nem értelek.
Daniel megkérte a kezem.
Feleségül akar venni.
Azért jöttem, hogy elváljunk.
A CSALÁDI ÜNNEPLÉS
- Ms. Lavinia Beech? - Itt vagyok, köszönöm.
- Mr. Guy Chambers? - Itt vagyok.
- Mrs. Jean és Miss Laura Ainslie? - Hisz lát minket!
Mr. Douglas Ainslie?
Itt vagyok.
- Mrs. Muriel Donnelly? - A romjai.
- Mrs. Madge Hardcastle? - Jelen. Még szuszogok.
Mrs. Evelyn Greenslade?
- Mrs. Evelyn... - Nincs sehol!
Eltűnt!
Ez nagyon izgalmas.
Nem túl hirtelen szóltam?
Járt már Mumbaiban, ugye?
Igen, sokszor. Nagyon sokszor.
- Szóval még soha. - Soha. De sok rokonom él ott.
Hari, kérem, tegyen meg nekem valamit.
Fontos lenne, ha együtt akarunk dolgozni.
Lehetne, hogy mindig igazat mondjon?
Rendben. De figyelmeztetem, Miss Evelyn,
én leszek az egyetlen.
Ezek komoly tárgyalások lesznek.
Ez nem kiskutyák hempergése az udvaron. Maga most nagykutya.
Carol!
Taxi!
Szunájna,
bocsánatkérésre vársz.
Azt is érdemelsz. Bár nem én csináltam áramszünetet,
valóban sötétségbe taszítottam az estét.
Erre nincs mentség, ezért szívből és őszintén bocsánatot kérek.
- Köszönöm. - Mentségemre... - Nincs mentség!
Kusál a vesztemre tör!
Mert vett egy házat? Nem tudta, hogy érdekel!
Véletlen nincs, csak át nem látott összefüggés!
Minden vendég jól érzi itt magát.
Senki nem akar máshova menni.
Folytassuk ezt, amikor minden kiderült.
Akkor talán te kérsz bocsánatot tőlem.
Kedves Mr. Chambers, a reggeli előállt.
- Csodás! - Legyen szíves! - Egy kis türelmet, drága hölgyem.
- Mit parancsol? - Egy csésze teát kérnék. - Hozok új kannát.
Megteszi forró víz és mellé egy tasak tea.
Laviniát érdekli az új hotel, amit mutatott.
- "Osztályon Felüli", úgy hívják? - Nem emlékszem.
Kusál szerint a lift nagy ajándék lenne az édesanyámnak.
6 lépcsőfoknál többet már nem bír pihenés nélkül.
- Nézzük meg még egyszer. - Az új tulajdonos amúgy is igazán jóképű.
Kegyed tüzes ma, madam.
- Nem tud gyorsabban menni? - A padlón van a pedál!
A magáé, amennyi csak a tárcámban van! Meg a tárcám is!
Rendben. Pedál megy a padló alá!
Balra vagy jobbra, madam?
- Tessék? - Ha a kereszteződésbe érünk,
melyik urat kívánja felkeresni?
Balra.
Hogy van az unokahúga?
Unott és bosszús.
Rögtön azt kérdezte az orvostól, hogy fog-e tudni még táncolni.
- Jól táncol? - Varázslat minden mozdulata.
Saját gyereke nincs?
Nem házasodtam meg.
- Elkerült a szerelem. - Engem az nem zavart.
Álljon meg!
Várjon! Várjon!
Ide figyeljen, akármit mondtam a minap, felejtse el!
Nagyon bőkezű barátom!
Az üzlet le van fújva. Megértette?
- Nincs üzlet! - Akar velem üzletet csinálni? Lehet üzletet csinálni, uram.
Maga egy szót se értett abból, amit beszéltem, igaz?
Maga csak... elhozta őt munkába.
Igen.
Drágám...
- Minden világos? - Teljesen, bácsi.
- Biztos? - Nagyon. - Ezt most nem szúrjuk el. - Kimondottan nem.
Ez most díszelőadás. Úgyhogy vegyük át még egyszer.
Itt maradok a komputernél. Ön megy a kertbe,
és én diktálok önnek, hogy ne vegyék észre, hogy üres a feje.
Helyes. És ha a barátaid focizni hívnak?
Mondom, hova dugják a labdát.
Ez szörnyen izgalmas. A múltkor túl kimerült voltam a turistáskodáshoz.
A depresszió nappal altat, éjjel ébren tart. De most remekül alszom.
Csak a rózsaszál hiányzik reggel a párnámról.
- Te már találkoztál vele? - Anya csak ígérgeti. - Tartogatom őt.
Gondolkoztál arról, amit az este mondtam?
- Melyik opciót választod? - Nos, tudod, emlékeim szerint
te hagytál el engem, és nem voltam kibírhatatlan.
- Akkor marad a hűtlenség. - Nem áll meg.
- Mostanra már biztos... - Anya! - Ez egyenesen szánalmas.
Mi a fenére vártok?
Azért ment el olyan hirtelen? Jönnek a rajongóid!
Azért ment el, mert új munkája van.
A szorgos kis nyugdíjas méhecske.
Az eljárás heteken át tart,
és 12-szeri festésre kerül sor a termék elkészültéig.
A minták miatt 40-szer kell átmenni az anyagon,
minden alkalommal az asztal teljes hosszában.
Itt 8, összesen pedig 24 asztalunk van.
Naponta kb. 2000 méter anyagot tudunk feldolgozni.
Mint tudja, madam, dolgozóink jól képzettek.
A legjobbak egész Indiában. Kövessenek, kérem!
Őszintén, a pasas rám nézett, és dupla árat gombolna le rólunk.
- Nem - Nem? - Négyszeres árat.
Ezt tanulja meg gyorsan! Aztán amikor a hajamba túrok,
mondja fel méltóságteljesen!
Sajnálom, 50 000 alá nem mehetek. A költségek nem engedik.
30 a legtöbb, amit ajánlhatunk.
Nem tudja, mennyi munka van benne.
Pontosan tudom, de 30 a maximum.
Akkor nem tudunk megegyezni.
- Köszönöm, hogy eljöttek az asszisztensével. - Ő az üzlettársam,
- és joga van önállóan levezetni ezt a tárgyalást. - Értem.
Barátom, máshol negyedennyiért megkapjuk ugyanezt.
- Csak miatta kér ennyit. - Idejön egy fehér nővel,
és azt hiszi, fenn hordhatja az orrát!
- Ájuljak el talán az ősz hajától? - Ne mondjon ilyeneket!
Talán azt hiszi, csak mert fogott magának egy vén fehér bölényt,
majd rögtön hanyatt fogok esni?
Minden szót?
Rendben, legyen 25 000 rúpia.
- Mit mondtam? - Azt, hogy értette minden egyes szavát,
és hogy jobban kellene tisztelnie az időseket.
Azt elértük!
Azt hittem, hogy már elmentél a szangitra.
- Hol voltál? - Sokáig dolgoztam.
- Elmentél, mire felkeltem. - Korán kellett kezdenem.
Mondtam neked tegnap.
Tényleg.
Hiányoztam neked, drága ember.
Gyorsan átöltözöm. Együtt megyünk.
Nem aggódik érte?
Nincs értelme aggódni, ha úgysem tehetünk semmit.
Pár nap múlva mind egy család leszünk.
És mi ebben a családban nem parancsolgatunk.
Megbeszéljük egymással a dolgokat.
Tudom, hogy aggódtok, de nincs semmi baj.
Keresek egy másik alkalmas hotelt.
Beszélned kellene Kussal.
- Kérlek, Sonny, beszélj vele! - Vagy legalább hallgasd meg őt!
Tegyünk tönkre gyorsan egy újabb estét.
Sonny, köszönöm, hogy meghallgatsz.
Szeretném, ha üzlettársak lennénk.
Az öregek kiszervezése
zseniális ötlet, remekül működik. De a bővítéshez több hely kell.
Meg akartad venni a hotelt, hát akkor legyen közös.
Alapítsunk egy közös céget, és legyünk egyenrangú társak.
Egyedül indultál el, de nem tudsz már továbblépni segítség nélkül.
Nélkülem. Mi mondasz erre?
Látom, hogy beszélsz, Kusál.
Mozog a szád.
De csak egy áruló sziszegését hallom.
- Sonny! - Ezt akartad! - Nem! - Sikerült!
- Mrs. Donnelly, beszéljen vele! - Mit tanácsol neki?
- Hogy ne kérjen tanácsot. - Jól van, ráér, gondolkodj rajta.
Ameddig akarsz. 5 perc elég?
Még sok is.
Tényleg nem tehet semmit?
Tényleg könyvet ír?
Próbálkozom vele, igen.
A fiam szerint maga nem az, akinek mondja magát.
Ezért jött el?
Meséljen a könyvéről!
Rendben.
Nos, a történet eléggé megváltozott.
Úgy volt, hogy a témája a dolgok vége lesz, de most épp úgy fest,
hogy talán egy kezdetről szól.
A főhős egy férfi,
akinek széthullott az élete.
És azt teszi, amit a sebzett ember tenni szokott:
falakat épít, kizár mindent.
De most eljött egy nagyon messzi helyre,
és hirtelen felébredt.
Beindult a vérkeringése.
A hely miatt is, ami egészen rendkívüli,
de még inkább
amiatt a valaki miatt, akit ott megismert.
És a nő,
ő mit érez?
Ő maga se tudja. Így hirtelen nem is tudhatja.
Ez csak novella lenne, ha tudná.
Azt hiszem, fél.
Biztosra veszem, hogy ifjúkorában káprázatosan szép volt,
és tudja, hogy már nem annyira fiatal, bár a férfi,
gyönyörűnek látja.
De ezt a nő nem hinné el...
Azt hiszem, senkinek nem hisz, senkiben nem bízik.
A legkevésbé önmagában, ami annak a jele, hogy más lett,
olyasvalakivé vált, aki nem akarna lenni.
És napról napra nehezebben tudja felidézni,
hogy egykor heves és akaratos volt.
Ezeket most rossz tulajdonságoknak tartja. Fél tőlük.
Ezért a férfi nem erősködik.
Egyelőre...
Egyelőre csak el akar tölteni a nővel egy estét.
Aztán még egyet.
Aztán majd meglátja.
Ennyi a történet.
Vagyis eddig ennyi van meg belőle.
Megírjuk a következő fejezetet?
Nem tudom, mit csináljak.
Mindig a jövőbe néztem álmodozva,
de most semmit se látok magam előtt, csak őt.
Ahogy nevetve hátranéz, miután elvette a megélhetésemet
és Szunájnát.
Rengeteg olyan dolog van a világon, amit nem szeretek.
Az orvosok, a napégés, a szúnyogok.
A túl soká maradó vendégek, és még folytathatnám.
De van egy dolog,
amit egyenesen ki nem állhatok, és az az önsajnálat.
Az mindent elpusztít maga körül. Kerülje el azt az őrületet.
- Ne essen bele! - Akkor mondja meg, mit tegyek!
Azt magának kell kitalálnia.
- Miért, ha itt van ön? - Hogy akkor is tudja, ha nem leszek itt.
- Jó estét! - Jó estét, Mrs. Hardcastle.
- Éjfél előtt itthon? - Csak 2 vendég volt.
Korábban eljöttem. Egyedüllétre vágytam.
Hívjon orvost, Sonny!
Nimis ma délelőtt megkérte a kezem.
És Abilás délután ugyanígy tett.
Dönteni kell.
A maga anyja volt az egyik vendég.
Úgy néz ki, ő nyert a Chambers-lottón.
Azt se tudtam, hogy benevezett.
Azért elvártam volna, hogy gratuláljon!
Az anyámat keresem, Mr. Daruna. És a vacsorapartnerét.
- Úgy tudom, itt voltak. - Nem tudok segíteni, uram.
- Együtt mentek el? - A Viceroy Clubban a diszkréció elsődleges.
A pénz másodlagos.
Ezer rúpia.
Az egyik szobába mentek be, uram.
- Itt vannak szobák? - Vannak. A fáradt vendégeknek.
- És a szerencséseknek. - Köszönöm.
Öröm volt üzletet kötni önnel.
Sonny?
- Mit keresel itt? - Ez az én szövegem, mámidzsi.
Az ellenőrt keresem. Meg kell beszélnem vele valamit.
- Miről van szó? - A támogatását kérem,
- akár lesz új hotel, akár nem. - Ő nem ellenőr.
- Ha ezt mondta, hazudott neked. - Nem hiszem.
- Nem akarom, hogy bárki bántson téged. - Tudok magamra vigyázni.
És ráérsz reggel beszélni vele.
Menj haza!
- Parancsol még valamit reggel? - Reggelit a szobámba, 9 órára.
És Earl Grey teát pasztőrözött tejjel.
Az nagyon fontos.
- Egy ital lefekvés előtt? - Inkább egy séta az öbölben.
Az igazi látványosság. Főleg este.
Remek ötlet. Veled menjünk?
Igen, persze. Mármint hogyha...
Douglas! Csak tréfáltam.
Inkább sétálok pucéran a tüzes pokolban.
Jó éjt, drágám!
Hasonló élmény. Megyünk?
Kijelentkezett.
- Hogyan? - Mrs. Greenslade kijelentkezett.
Megmondta, hova megy?
Nekem nem, uram. Sajnálom.
Értem.
Esküszöm, fehér lett, mint a fal.
Az a vicc, hogy alig van hajam, amibe beletúrjak. Nézzétek meg!
- Az unokatestvére brillírozott ma. - A hindi szemrehányás csodát tett.
Mintha anyámat hallottam volna!
- Köszönöm a finom vacsorát. - Egészségére. - És a szállást is.
Jólesik, hogy most az egyszer nem hotelben alszom.
Nagy öröm, hogy megtisztel minket unokatestvérünk és a barátja.
- Az indiai kedvességnek nincs párja. - Mert őszinte.
Hazudtam a szállodáról.
Azért jelentkeztem ki, mert meg akartam futamodni valami elől.
Ostoba és nevetséges okokból kifolyólag.
Csak azért mondom el ezt, mert maga nem ismeri az érintettet.
Mr. Douglas?
A barátom szereli a motorját.
- Ő jó ember. - És bátor. Sokkal bátrabb, mint én,
akitől a felét se kapja meg annak, amit érdemelne.
Azt kellene mondanom neki: "Adj időt, és képes leszek rá."
Ha nem volnék ilyen tehetetlen, azt mondanám: "Adj egy kis időt!"
Mennyi ideje van?
Csak egy ötlet: mi lenne,
ha beugranék az irodába, és elvinnélek ebédelni?
Ne ma, drágám. Rengeteg dolgom van.
Épp csak egy szendvicset fogok bekapni.
- Azt is vihetek neked. - Annyira drága vagy.
- Jó reggelt! - Jó reggelt, Miss Beech. Hogy van?
Kimondottan jól. Kusállal görbe estét csaptunk a városban.
Kérhetek abból egy csészével?
Mondja, Szunájna,
nekem mesélhet a ruhájáról, vagy...
Jézus-isten, ez éget! Mi a fenét...
Ezer bocsánat! Jól van?
Persze, semmi baj. Nem történt semmi.
Tényleg semmi baj. Az én hibám volt.
- Szia, apa! - Jó reggelt, drágám. - Nyúzott vagy.
- Nem tudtál aludni? - Az esküvői beszédemet próbálom megtanulni.
Fejből szeretném mondani.
Küzdelem az agyhalál ellen. Egészen az agyhalálig.
- Drágám... - Igen?
Este elmentem megkeresni egy barátomat.
Evelynt. A múltkor csak futólag találkoztunk.
- Kijelentkezett. - Mármint... - Biztos hazament Dzsajpúrba.
- Akkor mire vársz? - Az előadásod miatt jöttem.
Az a legkevesebb! Úgyse értenél belőle egy szót se!
Apa...
Mindig is ragadtál azokra, akik elválasztanak a boldogságtól.
Akik miatt nem teheted, amit akarsz. Ne oszd rám is ezt a szerepet.
Ne akard, hogy még inkább olyan legyek, mint anya.
Te csak a jót, a legjobbakat örökölted belőle.
Menj! Majd én kimentelek.
- Menj már! - Megyek.
- Köszönöm. - Szia!
Vettem az unokahúgának egy kis ajándékot. Nem haragszik?
A legkevésbé sem.
- Akkor jó. Megtenné, hogy átadja neki? - Hogyne.
Várjon, merre lakik?
Erre.
Ő a húgom.
Az öcsém. Az unokanővéreim.
Az unokafivéreim. És ott van 3 barátom.
A nagybátyám.
A nénikém.
És...
Szervusz, drágám!
Még mindig érdekli a könyve.
A nagybátyád elmondta, milyen bátor vagy,
és úgy gondoltam, jutalmat érdemelsz.
Úgy működik, hogy felhúzod ezzel,
aztán nagyon óvatosan...
Ilyen voltam az ő korában.
Pörgő kislány.
Elég ügyes is voltam, de aztán abbahagytam.
Mint annyi mindent életemben.
Melyik házban laknak?
A fehérben. Ott születtem.
Aina és a testvérei is. A húgom is. Az egész család.
Nagyon kellemes környék.
Boldog vagyok, hogy eljött.
Nos? Mi történt az este? Egyszer csak elrohant.
- Elmentem beszélni az ellenőrrel. - És?
- Más elfoglaltsága volt. - Mert nem ő az ellenőr. - Madam...
- Lavinia Beech az. De nem Lavinia a neve, és amerikai. - Amerikai?
És maga oda se bagózik rá, mióta csak itt van.
Ez egyáltalán nem igaz.
- Te jó ég, igaz. - Elnézést.
Jaj, Miss... Miss... Miss...
- Beech. - Miss Beech! Örülök, hogy látom!
Alázatosan érdeklődöm, van-e terve mára, s én szerepelhetek-e benne.
Épp Kusállal készülök találkozni.
Lehetek merész megkérdezni, üzleti vagy élvezeti célból?
Mindkét célból. Ne haragudjon, de úgy tűnik,
az Osztályon Felüli épp megfelel édesanyámnak.
Kérem, madam, adok olyan szobát, ami kész van.
Sonny!
- Úgy tudom, keresett. - Meg fog ürülni a 6-os. - Ott lakom.
- Igen? Tényleg? - Zajlik itt az élet. - Sajnálom, de nem.
Nos, Mr. Chambers.
- Várna egy percet, Miss Beech? - A nagy Mr. Chambers.
A nagy író Mr. Chambers!
- Ha úgy tetszik. - Nem tetszik, uram! Kicsit se tetszik!
- Mit akart mondani? - Hogy menjen el, ne rontsa itt a levegőt!
- Hazudott! - Nem hazudott. - Úgy tett, mintha nem az lenne, ami nem.
Volt itt ellenőr, csak épp nem ő, hanem ez itt.
Lavinia. De nem is úgy hívják, ugye?
Nem. Theresa vagyok.
Tudtam, hogy ismerem valahonnan.
- A konkurenciának dolgozik. Az Arany Éveknek. - Igen.
- Mi? - Ezt honnan tudja? - Az a dolga, hogy tudja.
Mi pedig őt tartjuk szemmel.
Magyarázatot kérek.
A hölgy valóban hotelellenőr, de nem az, akitől tartottak.
Az én vagyok.
Megmondtam.
Az orrom nem téved.
Elemezgethetünk, hogy közelítsük
azokat a csúcs- és mélypontokat,
amelyeken át a vállalkozások útja vezet, ám gödrök mindig lesznek.
De ettől ne ijedjenek meg, mert a csúcspontok,
mint például hogy ma itt lehetek önökkel, mindenért kárpótolnak.
Szálljanak be a játékba! Találkozunk a bárban. Köszönöm.
- Lenyűgöző volt. Lenyűgözted őket, de tényleg. - Köszönöm.
Laura diadalútja töretlen, mint látom.
Nagyon büszke vagyok rá. Kár, hogy Douglas nem tudott itt maradni.
Pontosan mit dolgozik itt?
Szöveteket szerzek be, és kereskedőkkel tartom a kapcsolatot.
- Ez tömör volt. - Leírni könnyebb, mint csinálni.
Úgy látom, megbirkózik vele.
Csodálom érte, ahogy megtalálta itt a helyét.
Köszönöm.
De egyvalamit nem értek.
Douglas azt mondja, nem követett el házasságtörést. Hogyhogy?
Nem tetszik magának?
Nekem az idegeimre ment, de mindenképp vonzó férfi.
Valahol vonzóbb is Danielnél.
Nos, Douglas tagadhatatlan előnye Daniellel szemben, hogy valóban létezik.
Daniel létezik.
- Tényleg. - Ha maga mondja.
Nála dolgozom. Kezdetben kisegítettem az irodájában kedden és csütörtökön,
mert kellett a plusz jövedelem.
Reigate-ben drágább az élet, mint Rádzsasztánban.
Daniel ismer, hisz kevesen dolgozunk ott.
De nem kérte meg a kezem, az igaz.
Ezért akarok elválni.
Nem várhatom el, hogy udvaroljon, amíg férjnél vagyok.
Maga szerint mit csináljunk az első randevúnkon?
Laurát kínos lenne megkérdeznem.
Mozi? Az olyan közös élmény, amiről utána beszélgethetnek.
Úgy a kínos csendek is elkerülhetők.
- Nem lesznek kínos csendek. - Bizonyára nem.
Van, akinek az ölébe hull minden jó dolog az életben.
Nekem nem.
Ezt itt végre megtanultam.
Ha a jó dolgok nem jönnek maguktól, be kell cserkésznem őket.
És pontosan ezt szándékozom tenni.
Gyökereket kaptak tőlük, és most...
Sonny és Szunájna gyökereket kaptak csodálatos családjuktól, és most...
AZ ESKÜVŐ
- Szunájna? - Nem jöhetsz be.
- Nem láthatod a ruhát péntekig. - Kell a papírom.
Minek? Tudod a vendégek nevét.
Ez csak ürügy, hogy beengedj.
- Bocsánatot kell kérnem. - Már megtetted.
Most őszintébben kérek.
És megígérek 3 dolgot.
Ígérem, rendesen begyakorlom az esküvői táncot.
Ígérem, felveszem a turbánt, amit anyád választott a szertartásra.
És ígérem, jobb férj leszek, mint vőlegény.
Az jó lesz. Mert vőlegénynek szörnyű vagy.
Figyelj rám!
Ha a közös életünk során valaha
vonzalmat éreznék más iránt, vagy akár csak elbizonytalanodnék, szólni fogok.
Így tudhatod, hogy soha nem fogok rosszat tenni.
Nekem nem tetszik Kus.
A füle túlságosan rálapul a fejére.
De az ajánlata, hogy társuljatok, azt reméltem, hogy neked
tetszeni fog.
De ez a te dolgod.
Nem láttad a másik cipőmet, drágám?
Mert ha nem mondod meg, mi bajod, azzal foglak megrúgni.
A cipőd az ágy alatt van.
- És megcsalsz valakivel. - Tényleg ott van! De jó!
Mondom, tudom, hogy félrelépsz.
Hát persze, drágám. Te nem?
Hát az az izgága kis boszorkány a klubban? Susan.
Nyilván hetek óta hancúroztok, mint a nyulak.
Nem. Esküszöm, nem!
Miért nem? Mi tartott vissza?
Te.
Micsoda? Ez nem ér!
Hát nem is kellett volna csinálnom velük?
- Több volt? - Azért csallak, mert azt hittem, megcsalsz.
Én nem csallak meg. Hűségesebb nem is lehetnék.
Mikor megismerkedtünk,
azt mondtad, magányos vagy.
Az is voltam. De az nem cölibátust jelent.
Soha többet nem akarok olyan magányos lenni, Norman.
Én sem.
Mr. Norman Cousins és Miss Carol Parr?
Itt vagyunk!
Miss Theresa Beech?
Jelen.
- Ha szégyenkezve is. - Miss Madge Hardcastle?
- Vagyok. - Mrs. Muriel Donnelly? - Még élek.
- Mr. Douglas Ainslie? - A beszédemet tanulom.
Még két nap, és menni fog.
Mrs. Evelyn Greenslade?
Még nem jött haza. Ami meglepő.
Mr. Guy Chambers?
Akár örülnek a jókívánságomnak, akár nem,
részük lesz benne a nász napján.
Köszönjük.
Lehet maga akárki, én elfogadnám.
Mit fog írni?
Bár már nem számít,
de mi lesz a jelentésében?
Legyek őszinte?
Jó lenne végre.
Azt mondani,
hogy nagyon sokat lehetne javítani a hotel működtetésén,
eufemizmus lenne a tevékenységük szürreálisan ötletszerű jellege mellett.
Köszönjük a visszajelzést.
De hogy mégis talpon maradnak,
a legékesebb tanújele annak,
mekkora szeretet-tartalékkal rendelkeznek az itt lakók.
Ez felbecsülhetetlen értékű.
Szóval azt írtam volna,
hogy egy új, jobban felszerelt hotelre, például az Osztályon Felülire,
- áldásomat adnám. - Csak adná?
Lemondok. Tarthatatlanná vált a helyzetem.
- Értem. - De van itt egy másik ellenőr is.
- Én nem szeretem a cégét, de ha nincs jobb... - Már beszéltem vele.
Az ő ajánlása is feltételezi az Osztályon Felüli beindítását.
Akkor álljon össze Kusállal.
Ha másért nem, a gyönyörű menyasszonya kedvéért.
A Viceroyban leszek a gépem indulásáig.
Ha megkérem, megmondaná az anyjának...
Azt üzenem, hogy felmondtam.
És mit fog csinálni?
Megírom a könyvem.
Az anyja tudja, miről szól.
Mr. Chambers!
Engedje meg, hogy a Viceroy Clubba vitessem.
Várja Vikram pompás minibusza.
Kérem.
Jól van.
Vigyázzon, még a végén úgy marad.
Látom, maga is egy darabban roskadozik még.
Szerencsével. A gépet szinte a földről kapták fel újra.
Tehén a kifutópályán. Nem épp úgy akarnék eltávozni.
Tehén általi halál...
- Bár arra felkapnák a fejüket az emberek. - Én azt nem szeretném.
Csak nézzenek körül egy nap, és döbbenjenek rá, hogy már nem vagyok.
Meséljen Mumbairól! Rátalált a gerincére?
Elvállalom az állást.
Eredetileg nem akartam. Azt gondoltam: Hányszor kezdhet az ember új életet?
Aztán azt gondoltam: Ahányszor akar. Amíg képes rá.
- Sokat kell majd utaznia. - Anélkül hogy térhetnék mindig haza?
Hiányozna.
Ezt maga is tudja. Tudnia kell.
Jut eszembe, Mrs. Greenslade, a nyakunkon az esküvő.
- Ki van mosva az ünnepi hacukája? - Izgulok, ami azt illeti.
- Fontos nap lesz. - Mindnyájunknak.
Sose értettem, miért házasodnak az emberek.
Én olyat is alig találtam, akivel egy hétig kibírom,
nemhogy egy életen át.
De ezt a napot nagyon vártam.
És be kell látnom, van, amire valóban érdemes várni.
Hadilábon állok az ilyen különleges alkalmakkal,
és a hozzájuk illő ajándékokkal.
Úgyhogy ajándék helyett be kell érniük ezzel a levéllel.
Igaz szívből írom azoknak, akik gyermekeim helyett gyermekeim.
Korábban azt mondtam, nem adok tanácsot.
Véleményt viszont mondok.
És a vőlegényről ez a véleményem:
nagyon sokszor téved,
de a fontos dolgokban soha.
- És mikor igaza van, - Barátaim!
azt bizony érdemes megnézni.
Azt kell mondanom, a vigasság helyszíne nem lehet az Egzotikus Marigold Hotel.
Egy ilyen ragyogóan szép menyasszonynak
fényűzőbb helyen kell a lakodalmát ülnie,
és meg is van az alkalmas hely.
Szálljanak be Vikram pompás minibuszába!
Akik távolabb állnak vagy lassúbbak,
azokat a unokatestvérei viszik, és együtt
elmegyünk az új hotelemhez!
- Ne rám nézzenek. - Nem, ne rá nézzenek.
Habár, ha úgy hozza a jövő,
talán az Osztályon Felüli Hotelt is szárnyaink alá vesszük,
és akkor régi barátom, Kusál ott dolgozik majd egy kicsivel alattam,
ilyen a diadalmas nagylelkűségem.
De most szekérre mind!
Utazzunk koronám új gyémántjához!
Szemem fényéhez!
Utazzunk kagylóm gyöngyszeméhez!
Nem a Viceroy Clubba megyünk,
hanem nászi ajándékomba,
amit álmaim nője kap tőlem, s ahol köszöntöm önöket.
Hölgyeim és uras uraim,
irány a Második Luxus Egzotikus Marigold Hotel!
A tied! Gyere!
Látod?
Völgyeim és ormaim,
ha szabad, a figyelmüket kérném egy röpke percre.
Mondani szeretnék néhány szót.
"Utaznom kell mindig:
az életet fenékig kell ürítenem.
Mindig tudtam örülni,
mert éhes szívvel sokfelé bolyongva
sokat láttam és tanultam.
Része vagyok mindennek, mi ért.
Megannyi emberöltő se volna túl sok nekem,
s ebből az egyből
oly kevés maradt. De minden óra, melyet
az örök csöndtől elveszek, gazdagít:
új dolgok hozója."
Alfred Lord Tennysontól idéztem néhány sort,
melyek arról szólnak, amit mind tudunk, és nem szabad felednünk:
hogy minden óra újat hoz.
Sonny és Szunájna ma kijelentették,
hogy szándékuk szerint ezeket az órákat,
ezt az életet együtt élik meg.
...ezt az életet együtt élik meg.
Kitüntetés, hogy itt lehetünk,
és ilyen stílusosan, ilyen pompában bocsáthatjuk útjukra őket.
Ha már a stílusnál tartunk, nekem is mesébe illő esküvőm volt.
...nekem is mesébe illő esküvőm volt. Bár az enyém rémmesébe illett.
Nevetés.
Folytatom.
Útravalóul két dolgot adhatunk gyermekeinknek, úgy hiszem:
...úgy hiszem: gyökeret és szárnyat.
Sonny és Szunájna megkapták a gyökereket csodálatos családjuktól,
- és most - ...szárnyra kelhetnek együtt.
- Ezt olvasd! - szárnyra kelhetnek együtt.
És most, hogy elindulnak erre az
Vegetariánus, húsos.
útra, igen,
úton, amelyre nagy szeretettel küldjük őket,
és, és, és hatalmas
szóval
nem... nyilván...
- Arra emlékeztetnek... - A fiatalok.
Arra emlékeztetnek minket a fiatalok,
hogy végső soron
nagyon egyszerű a dolog.
Elég belenézni a másik szemébe,
és annyit mondani: "Igen,
akarom."
És a másik felelje azt:
"Én is akarom,
és nincs mitől félnünk."
Evelyn és jómagam nevében kívánok az ifjú párnak
szerelmet és szerencsét egész életükre.
Ezt kívánjuk mind.
Sonny és Szunájna!
Ha tényleg a monogámiára szavazol, bár szerintem az csak a naiv fiataloknak való,
megpróbálkozhatunk vele.
Norman?
Hazudtál.
Nos,
már nem vagyok hotelellenőr, és meg fogom írni a könyvet.
Szóval, igazat mondtam, csak egy kicsit elhamarkodottan.
És a feleséged?
Az már akkori is igaz volt.
Az első voltál nekem a férjem halála óta.
Te nekem nem.
De úgy hiszem, lehetnél az utolsó.
Kérlek,
táncolj velem,
Csandrima.
Sonny mondta.
Megfojtom azt a gyereket.
Köszönöm, hogy eljött.
Hívott.
Balra vagy jobbra?
- Tessék? - A kereszteződésben balra vagy jobbra forduljunk el?
Maga mit tesz, ha nem tudja, hogyan döntsön?
Szerintem, nincs olyan helyzet.
A feldobott pénzről is tudjuk, melyik oldalát akarjuk fent látni.
Balra vagy jobbra parancsolja?
Mrs. Donnelly?
Itt van, madam?
Kotródjon vissza az esküvőjére! Pihenek.
Hogyne, persze. Bocsánat a zavarásért.
Itthon maradt a táncos cipője?
- Nem. - Akkor kápráztassa el őket!
Igenis, madam.
Sonny...
Megyek már.
Senki nem fogadja a vendégeket?
Azt hittem, ez egy szálloda.
- Hogy kerül ön ide? - Megnézem, hova jött a pénzem.
Eltévesztette a címet.
Nem hinném.
Nem találtam kegyedet a mulatságon.
Hogy van, Mrs. Donnelly?
De tényleg, miért jött ide?
Hogy tisztelegjek kegyed előtt.
Semmit sem csodálok jobban, mint ha valaki olyan fákat ültet,
amelyek árnyékában ő már nem pihenhet.
De mások igen. És az a lényeg.
Meddig marad?
Holnap reggel indul a gépem. Sajnos szoros az időbeosztásom.
Kegyed szerint melyik szállodájukban töltsem az éjszakát?
A másodikban vagy az elsőben?
A másikban most, félek, nem sokat tudna aludni.
Még gondoskodnom kell erről, azután bejelentkeztetem önt.
Köszönöm, Mrs. Donnelly.
Tudom, elnézik nekem, hogy nem mentem el a mulatságra,
és remélem, megbocsátják, hogy nem búcsúztam el.
Utazzanak el jól megérdemelt nászútjukra.
Biztos akad majd valaki, aki kikísérje magukat.
Köszönöm.
Egy történetnek sosincs vége.
Csak az a pont van, ahol kilépünk belőle.
Ez most már a maguk története.
40 éven át padlót sikáltam,
majd utolsó hónapjaimra egy hotel társigazgatója lettem
a világ túlsó felén.
Ma még nem tudhatják, mi lesz magukból.
Ne próbálják megszabni.
Bízzák az időre.
És akkor minden jó lesz.
Mert ahogy egyszer valakitől hallottam:
az idő a legnagyobb ajándék.
KELETI NYUGALOM - A MÁSODIK MARIGOLD HOTEL
Magyar szöveg: Tóth Tamás
Forgalmazza az InterCom